5.+Imperialismen,+delingen+av+verden

=5. Imperialismen - europeerne deler verden= toc 


Elevene skal kunne presentere sentrale trekk ved kolonialismen og situasjonen i et ikke-europeisk område på 1800-tallet, sett fra ulike perspektiver. 

5.2 Sammendrag
Imperalisme er et begrep som forklarer en stats ønske om å få politisk og kulturell makt utover sin landegrense. I praksis er imperalismen en maktkamp mellom stormaktene (forholdsvis stormaktene med kolonier i Afrika og Asia). Målet med denne type politikk er å prege andre steder i verden med sin kultur, verdiskapning og ikke minst språk.

De første tendensene så vi i Storbritania rundt 1880 da britiske myndigheter gjorde et fremstøt i hele kolonistaten. De øvrige europeiske stormaktene (Frankrike, Tyskland, Nederland, Belgia og Portugal, Spania og Italia) fikk blod på tann da de hørte om Storbritanias fremstøt, og i løpet av 1914 var både Asia og Afrika delt noe uryddig mellom de europeiske landene.

__5.3.1.1 Cecil Rhodes (1853-1902)__
"Siden Gud åpenbart har gjort den engelsktalende rasen til sitt utvalgte redskap til å skape et samfunn som bygger på rett, frihet og fred, må han åpenbart også ønske at jeg gjør hva jeg kan for å gi vårt folk så stort virkefelt og så mye makt som mulig"

Som den femte sønnen av totalt ni barn, ble han født i Bishop's Stortford, England, men som 16-åring ble han sendt til det sørlige Afrika. Grunnen til dette var at han utviklet en lungesykdom og krevde et tørrere klima. Sammen med hans bror, Herbert, begynte han å jakte på diamanter, og opprettet et gruveselskap. Han fikk stadig større inflytelse i det politiske liv i sør-afrika.

Hans mål var et samlet afrika fra Kapp til Kairo, og han er kjent for å ha sagt "Vi har de høyeste idealene av anstendighet og moral, frihet og fred, og jo mer av verden vi bebor, desto bedre er det for menneskeheten." Han var sterkt delaktig i den britiske ekspansjon i Afrika, noe som forklarer navnet til landet Rhodesia (nå zimbabwe og zambia). Rhodes støttet Joseph Chaberlain i hans englandsomspennende teori, og han sa "so much to do, so little time"

Han skrev sitt testamente allerede som 19-åring, hvor han påpekte at hele hans formue skulle brukes på studiestipender. Disse stipendene skulle kun brukes til gutter (lov for jenter i 1977), hvorav bill clinton var en av de mer kjente som har mottatt dette stipendet.

__5.3.1.2 Lewis Henry Morgan (1818-1881)__
Lewis Henry Morgan, som er kjent for å være sosialantropologiens far, utga i 1877 en bok der han ga sin versjon på hvordan de ulike mennesketypene hadde utviklet seg. Han kom frem til at da Amerika ble oppdaget var de innfødte på det midterste stadiet, men ved hjelp fra USA ble indianerne etter hvert siviliserte.

Morgan var også en kjemper for eiendomsretten. Hans tanker gikk altså ut på at det fantes en link mellom sivilisasjon og den private eiendomsretten. De fleste indianerne kjente ikke til denne type fordeling av jordområder, noe som underbygde hans teori om at de lå på et lavere nivå sosialt sett.

Hans posisjon i imperialismen ligger i det å legitimere britisk tenking om at mennesket lå på tre stadier – "young chimpanzee" (altså at negro’s stammet fra apene), "Creole negro" (som stammer fra apene) og "Apollo belvidere" (den engelske mann, også fremstilt som overmakten).

__5.3.1.3 Joseph Chamberlain (1836 – 1914)__
Joseph Chamberlain var en viktig britisk imperialist. Han var ministeren for koloniale saker fra 1895 til 1903 og hadde nære politiske tilknytninger til Cecil John Rhodes. ville føre en fast imperialistisk politikk for å øke Sotrbritannias rikdom gjennom import fra koloniene. Han erklærte også at den engelske rasen var «den bestemte kraft i verdenskulturens historie. Den kan bare oppfylle sin misjon, som er skape en høyere menneskelig kultur, ved å utvide Englands herredømme i verden.» Med dette ble han aktiv i forbindelse med Boerkrigen som utspilte seg i Sør Afrika mellom boerne (nederlenderne) og britene om de store gull- og diamantressursene.

__5.3.1.4 Vladimir Solovjev (1853 – 1900)__
Vladimir Solovjev var en russisk historiker og filosof som var først ute med uttrykket «den gule fare». Han advarte Europa mot Kina under Japansk ledelse. Japan tok større makt over Asia og kunne utgjøre en fare for Europa i kampen om territorier. Den tyske keiser Vilhelm 2. brukte uttrykket for å rettferdiggjøre inntrengning i Kina.

__5.3.1.5 Marrill Gates__
Marrill Gates var den første som sto frem med tankene sine om at de måtte hjelpe indianerne. Han mente de trengte hjelp til å utvikle seg videre, og modernisere seg. Han kom med et eksempel på at han ville hjelpe indianerne slik at de slapp å gå med tøyfillene sine, og heller få ordentlige bukser. Om dette var noe indianerne selv ønsket, var han ikke så opptatt av, men han mente det var viktig å hjelpe han med dette. Han fikk også innført eiendomsrett.

__5.3.1.6 Dronning Viktoria (1819-1901)__
Hun var født i London 24 mai 1819, det eneste barnet av Edward, Hertugen av Kent, og Victoria Maria Louisa av SaxeCoburg. Det var tidlig klart at hun var den enste tronearvingen, og allerede som 4 åring lærte hun å lese og skrive. Hun hadde veldig sjelden kontakt med andre barn. Da hun var 18, tok hun over makten etter hennes onkel William IV, og styrte resten av århundret. Britene hadde kolonistyre i India, og det var ikke noe lett styre.

I 1857 brøt det ut «Den første indiske frihetskamp», som var opprør mot økonomisk polarisering og at det var stor utilfredshet med tjenesteforholdene. Den utløsende faktoren var en mengde rykter om at fettet man brukte til patronene var laget av svine-eller ku kjøtt. Det skapte mye rabalder både for muslimene og hinduene. Mange britiske avdelinger ble overmannet og de Delhi. 1858 tok den britiske kronen over for det Ost-Indiske kompani, og markerte starten for deres splitt og hersk taktikk.

I 1877 ble Dronning Viktoria keiserinne av India. India ble en sterk institusjon, og fikk etterhvert navnet: «The jewel in the crown». Dronningen hadde makt over en fjerde del av jordas landområde. Viktoria er den dronningen som har hatt mest makt i verden sett etter befolkningen hun styrte over. Hun hadde makt over 500 000 000 mennesker.

**5.3.2.1 Berlin-konferansen**[[image:Afrikakonferenz.jpg width="359" height="278" align="right" link="http://no.wikipedia.org/wiki/Berlinkonferansen"]]
Berlin-konferansen i 1884-1885 regulerte europeisk kolonisering og handel i Afrika. Her møttes de Europeiske stormaktene for å diskutere hvordan koloniseringen av Afrika skulle foregå. Landene som var representert på konferansen var blant annet Tyskland, Østerrike-Ungarn, Belgia, Portugal, Frankrike, Storbritannia, Russland og Spania. Det var ingen representanter for noen av landene i Afrika til stede på denne konferansen.

Konferansen fant sted i Berlin den 15. november 1884, og etter langvarige forhandlinger ble generalakten for Afrika undertegnet den 26. februar 1885 av representanter for alle landene som deltok på konferansen. Ratifikasjoner ble deretter deponert av alle signaturstatene, unntatt USA.

__Avtalen regulerte følgende punkter:__
 * Kongo-fristaten ble anerkjent som en privat besittelse tilhørende Kongoselskapet.
 * De 14 signaturstatene som deltok på konferansen ble enige om handelsfrihet i området ved Kongo-bassenget og Malawi-sjøen og øst for dette området syd for den 5. nordlige breddegrad.
 * Elvene Niger og Kongo ble frigitt for skipsfart.
 * Forbudet mot atlantisk slavehandel ble vedtatt.
 * Det ble enighet om grunnprinsippet at enhver makt hadde rett til en koloni, dersom vedkommende stat var den første til å ta den i besittelse.

Berlin-avtalen innebar slutten på selvstendighet for det meste av Afrika. Koloniseringen ble fullført 1890-1900.

**5.3.2.2 India som kronkoloni**
India som kronkoloni: I 1876 tok dronning Victoria tittelen som "keiserinne av India", da var India under total kontroll av britene, de moderniserte India, og dannet infrastruktur og en britisk ledelse ble opprettet. Denne ledelsen ble direkte kontrollert av den engelske monarken. Fra 1858 ble India styrt av en generalguvernør; han stod under India Office i London. Selv om India nå var under britisk styre, gav britene opp å kristne inderne, noe som gav dem en lignende religionsfrihet. Generalguvernøren ble kalt "visekongen".

**5.3.2.3 Boerkrigen i Sør-Afrika**
1899-1902 Boerkrigen i Sør-Afrika Den alvorligste konflikten mellom kolonimaktene. Krigen var mellom boere (nederlendere) og briter. Britene vant. I 1850 fikk Sør-Afrika, som var et britisk koloniområde, et indre selvstyre. Boerne ville ikke være under britisk styre fordi slaveri var forbudt.

5.3.2.4 1898 Fashoda-konflikten
Det oppsto en rekke stridigheter mellom stormaktene i Europa, om koloniene på vestkystene av Afrika og Tysklands og Cecil Rhodes planer om å samlet britiske rike mellom Kapp til Kairo. Spesielt var striden mellom Frankrike og Storbritannia stor. Frankrike på sin side, hadde et mål om å samle et kolonirike fra øst- til vestkysten. Med full støtte av britene, gikk italienerne til angrep på Etiopia i 1896, men med hjelp av Frankrike klarte Etiopia å stå imot. Like etter gikk britene til angrep på Sudan med lord Kitchener i spissen.

I 1898 møtte de igjen motstand fra franskmennene, noe som førte til stor avisoppslag i begge land og det ble truet med krig. Striden mellom de to europeiske stormaktene ble til slutt løst ved at Frankrike trakk seg ut av Øst-Sudan, som ble overlatt til Britene. Den enderlige overenskomsten oppsto imidlertid i 1903, da begge parter ble enige om at Storbritannia skulle få full autoritet over Egypt, mens Frankrike skulle få frie hender i Marokko.

5.3.3 Koloni og kolonister, land og områder
**5.3.3.1 Kolonimakter:** > Perioden imellom 1880 og 1914 blir kalt for imperialismen, fordi det på denne tiden var om og gjøre og bygge store imperier. De europeiske maktene ville dele verden seg imellom og underlegge seg mest mulig kolonier under den hvite manns styre. Rundt 1914 var de største kolonimaktene i hovedsak Storbritannia, Frankrike, Tyskland, Nederland og Belgia. Britene var størst, hersket over verdenshavene og skapte et enormt britisk imperium. De underla seg deler av India, Australia, New Zealand, Sør-Afrika og Nord-Amerika. Frankrike kom på en god andre plass, og hersket over kolonier i Nord-Afrika, Madagaskar, og Asia, og eide også en stor del av Indokina (dagens Vietnam, Laos og Kambodsja). Men også andre europeiske makter gjorde seg gjeldende. Nå var størsteparten av Afrika, og store deler av Asia delt mellom Storbritannia, Frankrike, Tyskland, Nederland, Portugal, Belgia, Spania og Italia. Spania, Italia, Danmark og Norge, Japan og USA var også med på koloniseringen, men de fikk ikke betydelig mange kolonier. Russland var stort og imponerende, men de hadde ingen oversjøiske kolonier. Før 1880 erobret de land i Sentral-Asia helt frem til Stillehavet. Japan hadde gjennomgått en modernisering, og kriget med Russland om Stillehavet. Dette gav japanerne Sør-Mandsjuria og Korea. Østerrike var også en europeisk stormakt, men hadde ikke noen utenomeuropeiske besittelser. De satset derimot østover.
 * England
 * Frankrike
 * Japan
 * USA
 * Belgia
 * Nederland
 * Portugal
 * Tyskland
 * Spania
 * Italia
 * Danmark
 * Norge
 * 5.3.3.2 Imperialismen**
 * 5.3.3.3 Kolonimakter, land og områder**

5.3.4 Betydning
Den britiske og franske imperialismen fra midten av 1800-tallet til starten av 1900-tallet fikk flere konsekvenser. Vi velger å dele det inn i to type konsekvenser; holdningsendringer og handlingsendringer. //**Holdningsendringer**// Før imperialismen ble slaveriet og slavehandel gradvis forbudt. Først i vårt eget Danmark-Norge i 1792, så etterfulgt av Storbritannia i 1807 og i Frankrike 1848. Under imperialismen dukket derimot en slags erstatning opp; rasismen. Mye av denne ble grunnet i utviklingsteoriene som dukket opp, utviklingsteorier som at mennesket går gjennom tre stadier; «villmann», «barbarisme» og «sivilisasjon». «Den hvite mann» i Storbritannia tilhørte uten tvil det siste stadiet, sivilisasjon, mens «den sorte mann» i Afrika tilhørte det andre stadiet, barbar. Etterhvert kom teorier om at det var den hvites «plikt» og «byrde» å redde verden. Alt i alt førte dette til at den hvite mann ble overlegen den sorte, og en tanke som teoretisk ikke var rasistisk ladet (slik vi i dag definerer rasisme), ble gjort om til rasistisk ladede holdninger.

//Handlingsendringer// Imperialismen førte også til nye landegrenser, nedtegnede landegrenser. Ser man på et kart ser man for eksempel noen usedvanlige rette landegrenser. Disse stammer fra Imperialismen, hvor man trakk landegrenser tvers gjennom stammer og grupper. «Europa» bestemte og styrte. Et annet resultat var at de afrikanske landene, så vel som de asiatiske ble omgjort til råvareprodusenter for den første og andre verden. Det ble en ny, internasjonal arbeidsdeling, hvor koloniene var på bunn av «range-stigen». I tillegg til nye landegrenser og nye arbeidsoppgaver, ble også maktforholdene og økonomien generelt globalisert. Man handlet med hverandre på tvers av kloden, og man ble styrt fra den andre siden av kloden. Dette førte igjen til en forsterket infrastruktur og en samling av folket. En viktig del av industrialiseringen i Storbritannia var jernbanen. Denne overførte de til koloniene, hvor det fikk sine resultater. Dette var med å bidra til at samfunnsmedlemmene ble mer integrert. Free Trade var også et resulat av imperialismen. Britene bestemte nemlig at man slapp å betale tollavgifter og liknende for varer mellom kolloniene. Dette opprettholdes faktisk den dag i dag. (English Access – Cappelen forlag).

5.4 Tidslinje
media type="custom" key="1938998"